Schvalm Rózsa online verseskötete
 Schvalm Rózsa:
 Mindig a fény felé

Tartalomjegyzék
Címek és oldalszám:
(az E-könyv szerint) 
Mindig a fény felé 5.
Eljövetel 6.
A Biblia 7.
Írott levél 8.
Sziklaváram meg nem rendül 9.
Az örök élet titka 10.
Isten rózsakertje 11.
Olthatatlan kötelék 12.
Angyalarcon 13.
Látszat, csillogás 14.
Mindenkor tiszta szó 15.
Egy csak egy 16.
Békesség, harmónia 17.
Óh mily boldogság 18.
Úton 19.
Hív és vár 20.
Ős - idők óta 21.
Formálj át 22.
Zúgjad szél , Nem volt hiába 23.
Halld meg a hangot 24.
Lélektől szól 25.
Tekints rá 26.
Velünk az úr 27.
Ahol Ő jelen van 28.
Emlékezz 29.
Láthatókban nyilván a láthatatlan 30.
Nap - támadat 31.
Eljött az ébredés 32.
Jöjj szentlélek 33.
Kivirul az élet 34.
Nézz fel hittel Istenre 35.
Virágvasárnap 36.
Hozzá kiálts 37.
Ott fenn az olajfák hegyén 38. 
A legnagyobb szeretet 39.
Örvendj ó ember 40.
Húsvét hajnala 41.
Ki értünk élt, értünk halt 42.
Te vagy menedék 43.
Odafordulás 44.
Szent ígéret 45.
Pereméről nézem 46.
Felemel egy kéz  47.
Pereméről nézem 46.
Felemel egy kéz 47.
Mit a lélek súg 48.
A hit ereje 49.
Az igazi szőlőtő 50.
Oly sok évig 51.
Döntsd le a falat 52-53.
Őrizd a fényt 54.
Sátoros ünnepen 55.
Őrizd meg 56.
Nélküled elveszett 57.
Ne rettenj meg 58.
Ha hajnal hasad 59.
Két külön világ 60.
Hol az életutak véget érnek 61.
Jézus, ha hív 62.
Zarándokként élem 63.
Miért e világ 64.
A magvető 65.
Ki voltál számkivetett 66.
Hűséges szolgád had legyek 67.
Bízz az Úrban mindenkor 68.
Mért engedi 69-70.
A tékozló fiú 71-72.
Vizsgáld meg 73.
Ő vigyázza lépted, életed 74.
Szeresd az Urat 75.
Élő víznek kútforrása 76.
Értelmemet nyisd meg, Uram 77.
Nem illúzió 78-79.
Ha találkozol a Feltámadottal 80.
Égi forrás 81
Sion hegyén 82.
Világ hullámzó tengerén 83.
Mélység és magasság 84.
Érthetetlen 85.
Benne békét lel az emberi szív 86.
Miben reménykedsz 87.
A könyvtekercs titka 88-89.
A Golgotára tekints fel 90.
 
Szállnak az évek 91.
Szavad, ha hallom 92.
Nem elég 93.
Össze nem omlik 94
Szavad, ha zeng 95.
Árnyék és fény 96.
Dicsőítjük szent nevedet 97-98.

  
 - 5 -
 Mindig a fény felé 

Mindig a fény felé,
feléd visz az utam,
életem ösvényén,
próbák közt is, Uram.
 
Ha gyűlnek sötéten,
fellegek felettem,
keresztre felnézek,
könnyebbül a lelkem.
 
Meghaltál énértem,
bűneim elvetted,
hogy szent keresztségben
újjászülethessek.
 
Ádám örökségét
tengerbe vetetted,
Isten szeretetét
nyújtja felém kezed.
 
Mindig a fény felé,
feléd visz az utam,
életem ösvényén,
próbák közt is, Uram.
 
- 6-
Eljövetel
 
Karácsony közeleg Advent csendjében,
haloványan lobbanó gyertyafényben.
Jó hírét hozza a decemberi szél,
jön felénk Akit vár, Kit a szív remél.
 
Készülj ember, fogadd nyitott lélekkel!
Királyod, Ki jön hozzád szeretettel.
Öltözzön lelked tiszta hófehérbe,
ragyogjon fel benne karácsony fénye!
 
- 7 -
A Biblia
 
Istentől ihletett az írott szó,
amit a Biblia rejt lapjain.
Gondolat, amely gondolathoz szól,
a helyes úton járni megtanít.
 
Kincset talál a hittel olvasó,
mint gyöngyhalász megleli a csodát,
igazgyöngyként gördülő sorok,  
mennyei szózat égi fonalán.
 
A kegyelem irányjelző hangja,
amely megkímél a tévelygéstől.
Lelket megszólító sugallata.
bátorító és megtartó erő.
 
- 8 -
 Írott levél
 
Aranybetűs, írott levél,
az ég küldte le a földre.
Hozta Isten üzenetét,
Új - szövetség benne kötve.
 
A magasból alászállott,
tüzet gyújtott a szívekben.
Szeretetet, égő lángot,
örök fényben reményt keltett.
 
Világért hullt drága vérrel,
áldozati bárány értünk.
Fájdalmak közt, szenvedésben,
Megváltónk lett, mentő vértünk.
 
- 9 -
Sziklaváram meg nem rendül
 
Szél zúg, vihar dúl a világ tengerén,
válság villámok cikáznak élesen.
Segítségül Téged hívlak, Istenem,
gondok közt, s bajokban megmentőm, Te légy!.
 
Titáni küzdelem is semmibe vész,
nélküled zátonyra futna csónakom.
Kevés lenne erőm s önakaratom,
ha vezetsz, vitorlám feszíti a szél.
 
Köröttem a vihar, bár nem csendesül,
tombol tovább megállíthatatlanul,
szívem mégis békés sziget legbelül.
 
Felettem sűrű homályban is fény derül,
nem ragadhat el az ár, bármily vadul
támadna, Sziklaváram soha nem rendül.
 
- 10 -
Az örök élet titka
 
A tiltott fa vonzó, szép gyümölcsöt termett,
érte a parancsszót megszegte az ember.
Hallgatva a sátán csábító szavára,
mely halált hozott rá, s minden utódjára.
 
A jó és rossz között tévelyeg azóta,
hitetlenség által sűrűn szőtt hálója.
Örök élet titkát keresi, kutatja,
önmaga nem leli, Isten megmutatja.
 
Élet fáját küldve utána Krisztusban,
általa bűnösre égi áldást hullat.
Megtöretett teste, kiontatott vére,
megnyitja az utat Menny Éden Kertjébe.
 
Benne élhetünk már e földi létünkben,
halhatatlan lelkünk, halandó testünkben.
Föld porába tér majd, mi onnan vétetett,
s fény honába száll az isteni lehelet.
 
- 11-
Isten rózsakertje
 
Ne félj, ha rád zuhan a magány,
ha nincs kihez szólj, üres a ház!
Engedd be a fényt a szívedbe,
s nyílik Isten  szép rózsakertje!
 
Középen fénylőn áll a kereszt,
sugárzón árad a  szeretet.
Tövén életvize patakzik,
lelked soha meg nem szomjazik.
 
Csordultig telve már túlárad,
cseppjeit szavakba formáltad.
Rímekbe szedve adod tovább,
fűzi kezed betűk gyöngysorát.
 
-12-
Oldhatatlan kötelék
 
Élet hangjai váltják
az éj néma, sír csendjét,
tova űzi mély álmát,
rózsa - színű derengés.
 
Hűs hajnal friss harmata
gyöngyöz füvön, levélen,
felkelő nap sugara,
szikrázik fénytükrében.
 
Hogy a nap, minden napon
felragyog a kék égen,
gondos, felső hatalom
keze a teremtésben.
 
Élet vizét hullatja,
áldott égi forrásból,
csörgedezik patakja,
ereken át, táplálón.
 
Behálózza a földet,
folyvást örök lüktetés,
kapcsolat, ég - föld köztes,
oldhatatlan kötelék.
 
 - 13 -
Angyalarcon
 
Ha bűnök útján jár kacagva az ember,
búsak az angyalok fennen a mennyekben.
Próbák idején is bánat ül arcukon,
de örömfény dereng fel a bűnbánaton.
Mikor könny hullatva megtisztul a lélek,
öröm ünnepe az, odafenn az égben.
 
-14 -
Látszat csillogás
 
Látszat csillogás, mit magára ölt a világ,
hangzatos reklámok hirdetik karácsonyát.
Bódult tömeget hajszol a vásárlási láz,
hamis fények elfedik az igazi csodát.
 
Ki pillanatra megáll az idő sodrában,
hallja, mint csendül szél húrján a hárfa dala.
Szívhez szól szelíden zengő, lágy dallamában
az igaz szeretet mennyei sugallata.
 
Kit megérint, e csodát ajándékba kapja,
megszületik lelkében Megváltó Krisztusa.  
 
-15 -
Mindenkor tiszta szó
 
Küldj szeráfot óh, Isten,
általa eleven szén
ajkaimon érintsen!
 
Hogy mindenkor tiszta szó,
hangozzék az én számból!
Igaz, Istentől való,
jó szándékkal, s ne ártón!
 
Mérgezett nyíl ne legyen,
mely sebet üt másokon,
hirdesse dicső tetted,
zengjen túl az ormokon!
 
 - 16 -
 Egy, csak egy
 
Egy, csak egy, Ki embernek született s bűntelen,
mint fehér galamb Isten lelke szállt Őreá.
Szelíd volt, a törvényt megélte hűségesen,
alázattal, szerényen, jó szolgaként helyt állt.
 
Gyógyítani jött testi – lelki sebeinket,
csillapítva sóvárgó lelkeknek ínségét.
 Szabadulás hirdetett, isteni szót hintett,
erősítve gyengék s a kicsik közösségét.
 
A megrepedt nádat is menti, nem töri el,
nem oltja ki pislogó gyertya halvány fényét.
Akaratát nem minden áron, kényszerítve,
béke hírnökeként tölti be küldetését. 
 
- 17-
Békesség és harmónia
 
Levágott fa törzsén új élet fakadt,
vesszőszálként nőtt a zsenge, új hajtás.
Ő, ki mindennél ékesebb virágszál,
elődeinél sokkal hatalmasabb.
 
Rajt bölcsességnek s értelemnek lelke,
ereiben igazi, királyi vér.
 Nem külső, a belső érték szerint mér,
igazságosság az Ő ítélete.
 
Benne születik teljes megújhodás,
amelyben boldogságban élhet ember.
Megvalósul egy gyökeres változás.
 
Gazdagodva Isten ismeretében,
az Úr lelkületével teljesedve,
él harmóniában és békességben.
 
-18 -
Óh, mily boldogság!
 
Immánuel, óh, mily boldogság,
nyíljon a szív és szóljon a száj!
Istennek zengjen dicséretet,
a drága küldött megérkezett!
 
E világnak örömhírt hozott,
csillag gyúlt az égen, ragyogott.
Bölcsek követték a csillagot,
amely hozzá utat mutatott.
 
Az a csillag ma is fenn ragyog,
sugárzón hirdeti karácsonyt.
Ki éjsötétben néz az égre,
látja: ma is égő a fénye.
 
Bölcsek ma is, kik követik Őt,
dicsőítve az Üdvözítőt.
A Megváltót, a hőn Szeretőt,
leborulva Fensége előtt.
 
-19 -
Úton
 
Úton vagyunk, nincs megállás,
száguld időnk gyors vonata.
Idősíkján pályaváltás,
álljunk meg egy pillanatra!
 
Újév kezdet újat hozhat,
súlyt letéve, most szabadon,
álmodjunk egy szebbet, jobbat,
szívben ébredj fel bizalom!
 
Meglátva azt a lajtorját,
mi összeköt eget földdel.
Hit lépcsője első fokát
meglépve, s egyre följebb.
 
A jövőt bár homály fedi,
oszlik a köd remény fényben,
ha utunk az Úr vezeti,
célirányban, kéz a kézben.
 
 - 20 -
 Hív és vár
 
Mennyei magasból Isten földre tekint,
néz ránk, átszakítva az ég  boltozatát.
Árasztja önmagát, szeretet sugarát,
értünk pokolra száll mélységes mélyekig.
 
S az ember, mert ember, ezt meg nem értheti;
drága kincsét, az ő gyermekét küldi el,
Aki a világot bűnökből menti meg.
Halált sem fél, szeret utolsó vércseppig.
 
Szeret azon túl is, a feltámadásban.
Magához vonzani, felemelni akar,
a jelenben is szól az Ige hangjában.
 
Hitet ébreszt, hív s vár, kövessük csillagát!
Ő az Út, Igazság, Ő az Örök Élet,
megnyitja előttünk  Mennyeknek  ajtaját
 
 -21 -
Ős - idők óta
 
Ismétlődik ős - idők óta
a jó és rossz örök harca.
Történelem sorait rója
ezredévek dúlt vihara.
 
Ábelnek Káin vetélytársa.
Nevek mások, de ugyanaz
ma is, minden viszály forrása:
az önző szív indulata.
 
Látszat után ítél a világ,
de Isten szív mélyére lát.
Előtte nincs rejtve hamisság,
álarc lehull, fedetlen áll.
 
 - 22 -
Formálj át!
 
Évek sodrában formálj át, Uram,
miközben barázdát szánt az idő,
megkopottá lesz, avul a külső,
szív kemény kérgét levetni tudjam.
 
El ne rejtőzzem soha előled,
mint Ádám, s Éva ott az Édenben.
Gyarló voltomat nem leplezhetem,
hisz nincs titok, mi rejtett előtted.
 
Hívó szavad a jó útra vezet,
megment a világ hívságaiból.
Megóvsz csalóka bálványaitól,
köszönöm Neked, vigyázó szemed..
 
Gondod van énrám, porszem létemre,
követlek hittel. Benned bizalmam
mindig töretlen, támasz vagy bajban,
s általad jutok örökéletre.
 
- 23 -
Zúgjad szél!
 
Zúgjad szél a Menny drága üzenetét,
fuvalmad érintse az emberek lelkét!
Hatoljon mélyére az Isteni Szó,
hallani a hangot, s követni jó.
 
Bár az út melyen vezet rögös talán,
s világi dicsfényt  vándor rajt nem talál,
de nyugalmat lel a szív, s békességet,
Isten szeretetét, s nyer üdvösséget.
 
Nem volt hiába
 
Útját járja a vándor, néha megfárad a lába,
oly nehéz feljutni a völgyből a hegy magasára.
Ahol közelebb az ég, sokkal szikrázóbb a napfény,
oda vonzza a vágya, hol vihartól kőszikla véd.
Hol a tiszta forrás fakad, tükrében arcát látja,
fényben ragyog a cél, fáradozás nem volt hiába.
- 24 -
Halld meg a hangot!
 
Az élet terhe néha oly nehéz,
lankad a lélek, s az erő  elvész..
Akit űz útján a gond s a bánat,
menedéket vajon hol találhat?
 
Hang szólal fentről, sugallat halkan,
kereslek téged, el sosem hagylak.
Halld meg a hangot, bízz hittel benne!
Igazság szava, Isten ereje.
 
Fogadd kételyek nélkül, légy merész!
Ha Ő veled van könnyű a nehéz.
Megsokszorozza lelkierődet,
feletted a rossz többé nem győzhet.
 
Átformálja a gondolkodásod,
más szemmel látod már a világot.
„Hitből hitbe”, miként megíratott,
add tovább azt, mi neked adatott!
 
- 25 -
Lélektől szól
 
Lélektől szól a tiszta szó,
Róla, ki egy, igaz való.
Aki eljött, s aki elment,
általa Ő most is jelen.
 
Szél zúgja, vagy a csend beszél,
csak nyitott szív érti nyelvét.
Rá hangolva rezdül húrja,
hit titkait fülbe súgja.
 
Feltárul szent kincsestára,
fényben ragyog szép gyémántja.
Igazgyöngyből fűzött remény
hozzákapcsol, Őrá felnéz.
 
 - 26 -
Tekints rá!
 
Uram, pusztában bolyong e nép,
az éj oly sűrű és oly setét.
Nap hevét viseli nappalon,
s a szomja nem enyhül hajnalon.
 
Lázadó szíve hozzád kiált,
ígéret földjét elérni vágy!
Nem leli az utat nélküled,
óh, szánd meg a tévelygésüket!
 
Tekints rá, Mindenség Istene,
felhő s tűzoszlopod vezesse!
Szikládból életvíz fakadjon,
s a lélek soha ne szomjazzon!
 
Hajoljon meg előtted a térd!
Hálásan imádva mindazért
a jóért, amit Te megadtál,
tiéd a dicsőség, s hálaadás.
 
- 27 - 
Velünk az Úr
 
Bár szem elől felhő rejtette,
velünk az Úr, amint ígérte.
Vigasztalást nyer ki hisz benne,
követőinek mentő vértje.
 
Gonoszul támadhat az ellen,
megsebezhet, nem árthat mégse.
Sebeiben gyógyul a beteg,
életét áldozta fel érte.
 
A Szent Lélek által jelen van,
lakozást vesz népe szívében.
Minden időben védelmet ad,
visszatér égi dicsőségben.
 
- 28 -
 Ahol Ő jelen van
 
Hitem fénysugara, a lelkem imája.
Túl hegyek ormán, túl az ég horizontján,
Uram, Tehozzád száll, s lel meghallgatásra.
Mennyei magasból lehajolsz énhozzám.
 
Soha nem kérted, hogy építsen az ember
kőházat Teneked, Tiéd a mindenség,
 Korlátlan Úr vagy Te, idő és tér felett,
dicsőség felleged falak közt el nem fér.
 
Én Istenem mégis, oda is követtél,
letéve fenséged, magad megaláztad.
Leszállva a mennyből, Te emberré lettél,
igaz valóság lett Krisztus által házad.
 
Ahol Ő jelen van, szent hely az, templomod,
nyitom, Uram, szívem, legyen mennyei lak.
Benne a szeretet, s békesség honoljon,
kívül a világban dúlhat bár vad vihar.

- 29 -
Emlékezz!
 
Nézz vissza, s lásd emlékek tükrében,
mennyi bajban megsegített Isten!
Mikor úgy tűnt már eljött a végzet,
jóra fordult, mert Ő rád tekintett.
 
Eloszlatta a sötét felhőket,
lehajolt hozzád, mélyből felemelt.
Hívő lélekkel Rá bízd jövődet,
élted záloga a fénylő kereszt.
 
Árnyéka megvéd minden veszélyben,
kísér utadon áldás, kegyelem.
Zengjen nevének hála, dicséret,
add tovább a jó hírt a népeknek!
 
  - 30 -
Láthatókban nyilván a láthatatlan
 
Láthatókban nyilván a láthatatlan,
szépséggel körülvett, gyönyörű rendszer.
Tökéletessége cáfolhatatlan,
tévúton jár, hogyha mást vall az ember.
 
Ha csak abban hisz, amit tát, megcsalja
a látszat, korlátot szab a láthatár.
Hogyha azon túl látsz, leomlik fala,
összedől a tévhit, mint a kártyavár.
 
Aki irányítja szél fuvallatát,
a szomjazó földre Ki hullat esőt,
Ki minden hajnalon fölkelti napját,
Ő az Isten, világ fönntartó erő.
 
Őt dicsőíti mind a föld, mind az ég,
fű, fa, virág, s a szép, zengő madárdal.
Általa az élet, Tőle árad fény,
dicsérd ember te is hála – adással!. 
 
- 31 -
Nap - támadat
 
Pusztában kiáltó szó elhallgattatott,
hogy felette győzött, elhitte az álnok.
Ám helyében új szó még tisztábban hangzott,
erőszak elbukik, nem győz igazságon.
 
Nap - támadat tisztán, a sötétben ragyog,
világosságot gyújt lelkek kútmélységén.
Látókká válnak, kik tévelyegtek vakon,
értelem ébred fel tudatlanság éjén.
 
Meglátva az Isten valós, igaz arcát,
eloszlik  félelem homályos fellege.
Kibontakozik már a kép kristálytisztán:
Isten a szeretet, aki nincs ellene.
 
Ő ad és nem elvesz, Tőle van az élet,
hozzátérőt  betölt öröm és békesség.
Csodálatos Úr Ő, az uralma édes,
távlataiban nyílik a végtelenség.
 
- 32 -
 Eljött az ébredés
(12 évvel ezelőtti élményre emlékezve)
 
Nehéz a halállal szemtől - szembe nézni,
szívbe mint villám súlyt, végére ért az út!
Bénul a tudat, hogy nincs tovább, nem érti,
sors kereke fordult, kifelé áll a rúd.
 
Sós ízű könnypatak csorog végig arcon,
riadtan reszket a lélek félelmében.
Múló pillanattal tusakodva harcol,
két kezet imára kulcsol még reménnyel.
 
Múlik a rettegés, árad a nyugalom,
beletörődés már csend békessége.
Új holnap az élet egén dereng vajon,
felragyog-e reggel a napsugár fénye?
 
Eljött az ébredés! Hála gyúlt szívemben,
időm folyama még haladhat medrében.
Éltet az én Uram, erősít hitemben,
magasztalom nevét, dicsérve hűséggel.
 
- 33 -
Jöjj Szent Lélek!
 
Jöjj Szent Lélek, töltsd be szívünk égi fénnyel,
igaz hit tűzével, hogy lobogva égjen!
Tisztulva e lángban, igazul, bűntelen,
Krisztus teljessége bennünk megszülessen!
Örök szeretete ragyogjon át rajtunk,
 az Ő dicsőségét zengje híven ajkunk!
 
 - 34 -
Kivirul az élet
 
Enged a föld fagya, szabadság szelleme
tölt be hegyet, völgyet, kivirul az élet.
Remény szele száguld az éterben szerte,
sugallata egy szebb, jobb jövő ígéret.
 
Lélek tavasza is nyílik, vágyakozva
friss levegőre a zord, téli homályból.
Napsugár az embert is szabadba vonzza,
hol a fény mosolyog azúr ég boltjáról.
 
Gondok ott elszállnak, szívet megérinti
áttetsző, tiszta lég, üde, friss lehelet
Természet szépsége tiszteletre inti,
felsőbb hatalomnak mélyen hajtva fejet.
 
Isten az, ki bölcsen irányít, vezérel,
teremtett világunk általa létezik.
Őrködik felettünk szeretet erejével,
az emberről soha meg nem feledkezik.
 
Mint jó pásztor terel dús legelőre,
juhaiként megvéd, ismerjük a hangját.
Követjük Őt bátran, nem rettegünk Tőle,
hittel, bizalommal halljuk az Ő szavát.
 
- 35 -
Nézz fel hittel Istenre!
 
Ha gondok súlya nyomaszt,
szenvedés, bánat terhel,
érzed már összeroppant,
ne gyötrődj, ne csüggedj el!
 
Nézz fel hittel Istenre!
Szíved minden fájdalmát
az Ő vállára vessed,
bízva, Rá hagyatkozzál!
 
- 36 -
Virágvasárnap
 
 Friss illattal árad új tavasz varázsa,  
integetnek virágzó fák, feslő barkaágak.
Ünneplő tömeg a Mestert várva várja,
szamárcsikón érkezik a remény Messiása.
 
Fogadja Őt a nép örömujjongással,
 benne megmentőjét, a hős szabadítót látja.
Köszönti virággal, letört barkaággal,
elé ruháit szórva és Hozsannát kiáltva.
 
De félreértést rejt az ünnepi lárma,
nem ismeri fel Jézust, mint égi Messiása.
 Az ÚR elfogadja: ez ünnep királya,
ám szemébe könnyeket csal a bús jövő árnya.
 
A ma embere ó, Uram, bár jól látna,
ismerné fel benned, Te vagy mindenek Királya!
Hogy a szeretetnek fennkölt rajongása,
többé soha ne váljon sötét, fekete gyászba.
 
 Bár gonosz indulat szögezett a fára,
a keresztedről mégis árad irgalmad árja.
Szeretettel ölel fájdalma, s drámája,
értünk, bűneink miatt, drága véred hullása.
 
- 37 -
Hozzá kiálts!
 
Hozzá kiálts, ha fáj az élet,
ha rád gond súlya nehezedik.
Ki meghalt a keresztfán érted,
ma is szeretettel rád tekint.

 - 38 -
Ott fenn az olajfák hegyén
 
Ó, Uram, ott fenn az olajfák hegyén,
térdre hullva, könyörgőn imádkozva,
gyötrődtél fájdalmak szörnyű éjjelén,
készültél már keresztáldozatodra.
 
Ó, Uram, könyörgésed mily emberi,
ha lehet, múljék el tőlem e pohár!
Bűnök árjának keserű cseppjei,
ily nagy szeretet, áldozati oltár.
 
Vérző verejtéked földre hullattad,
félelem gyötört, várt kínzás és halál,
de Te küldetésed meg nem tagadtad,
megdicsőült benned Mennyei Atyád.
 
- 39 -
A legnagyobb szeretet
 
Krisztus érettünk ment a halálba,
kereszt út keservét értünk járta.
Vérrel írott, hő szeretetével,
tekint vissza nagypéntek tükrében.
 
Szeretete átjár szívet, lelket,
mint tavaszi fény a természetet.
Megtisztulva a hit forrásában,
betölt égi fénnyel, ragyogással.
 
Életvíz e forrás minden cseppje,
benne rejlik a lélek ereje.
Isten bőven megadja azoknak,
kik hozzáfordulnak bizalommal
 
 - 40 -

Örvendj, ó ember!
 
Gördül a nagy kő, zárja a sírnak,
benne a holtnak csak leple maradt.
 Előtte pokol kapui nyíltak,
termését hozza elhalt búzamag.
 
Nyílik a titok, örvendj ó, ember,
húsvét ígéret: van üdvösséged!
A Föltámadott hív téged s vezet,
biztonságban van kezed kezében.
 
Felhozta napját boldog reménynek,
béke és öröm ünnepe üdve.
Szellő se rezzen, áradnak fények,
csendes a tenger, sima a tükre,
 
- 41 -
Húsvét hajnala
 
Húsvét hajnala bíborban dereng,
örömhírrel fogadja a reggelt.
Kő elgördült, üres az Úr sírja,
megváltás harcát győztesen vívta.
 
Nem holtak közt van az Ő hazája,
bár a pokloknak mélyét megjárta.
Miként megmondta, úgy harmadnapra
feljött, öröklét szép virradata.
 
Sötét hatalmát legyőzte a fény,
reménysugarát árasztja az ég.
Diadal Krisztus feltámadása,
megtört hatalma már a halálnak. 
 
- 42 -
Ki értünk élt, értünk halt
 
Ne halkuljon el a hang,
zengje az igazságot!
Ne némuljon a harang,
zúgjon át időtávot!
 
Ki értünk élt, értünk halt,
múlt homálya ne fedje!
Föltámadott, velünk van,
magához vonz keresztje.
 
Jézussal élni, halni,
benne újra születni:
Létnek értelmet kapni,
az igaz útra lelni.
 
Szárnyat ad a léleknek,
lángra gyújtja a szívet.
Új ember kit Ő vezet,
fogja kezét Ő híven.
- 43 -
Te vagy menedék
 
Törzsednek vagyok gyenge hajtása
óh, örök élet virágzó fája.
Nedveddel táplálsz, vihartól megvédsz,
vadhajtást metszed, miként jó kertész.
 
Hozzád tartozni, oly nagy boldogság,
nincs mitől félni, karod biztonság.
Átölel engem, bajok hulláma
nem ragad el, bár erős sodrása.
 
Szél s víz csendesül, hallgat szavadra,
 irányít égen, földön hatalma.
Te kezedben van a kormánykerék,
nem vak sors vezet, Te vagy menedék.

- 44 -
Odafordulás
 
Cselekedd, mi kedves Istennek,
Krisztus előtt tárd ki szívedet!
Ő ad bizalmat, Ő ad mindent,
szabaddá tesz, hull a  bilincsed.
 
Odafordulás hozzá áldás,
felhozza hajnal hasadását.
Oszlik a homály, világosság
ragyog fel benned, újjáformál.
 
Megváltozik teljes életed,
betölti az űrt szeretettel.
Követni Őt isteni öröm,
édeni világ már e földön.
 
- 45 -
Szent ígéret
 
Zúgó szélként szállott alá,
lobogó tűz, szent égő láng,
az első pünkösd napján,
s tanítványok szólták szavát.
 
Minden nép saját nyelvén
hallotta Menny üzenetét.
Háromezer ember megtért,
hitte az ég csodajelét.
 
Drága Lélek, szent ígéret,
letűntek bár ezredévek,
ma is lángol égi fényed,
hívő népnek hű szívében.
 
Mennyei szél fuvallata,
ma is remény sugallata.
A szeretet tűzparazsa
  nem alhat ki soha – soha.
 
- 46 -
 Pereméről nézem
 
E világot pereméről nézem,
a ballagó idő oromzatán.
 Meg - megállok, elmerengve mélyen,
vajon miért az örök rohanás?
 
Megértettem már az idők szavát,
nem áltatom magam ábrándozva.
Követem igaz hit sugallatát,
amíg lelkem e porhüvely foglya.
 
E világ kincse már nem ejt rabul,
sorsa az enyészet, mulandóság.
Ideig való, fénye megfakul,
hogy megszerezzem, nem űz mohó vágy.
 
Szemem előtt tágul a láthatár,
egy másik világ kincseit tárja.
Felvillanni látom a csillagát,
égő, mennyei fény ragyogása.
 
- 47 -
Felemel egy kéz
 
Mélységes mély a szakadék,
út nem vezet által rajta.
A kék ég oly távolba vész,
át, hogy jutok a túlpartra?
 
Önbizalmam reccsenő ág,
tartani nem képes engem.
Kapaszkodom görcsösen bár,
zuhanok, s a mélybe esem.
 
Akaratom ketrecbe zár,
magasba fel nem néz szemem.
Előttem a sűrű homály,
lábam botlik a kövekben.
 
Botlás nyitja meg látásom,
a fény dereng már felettem.
Nyílik az út, már világos,
 földre hullt a sűrű lepel.
 
Mélyből, mentő kéz felemel,
utam Vele járom tovább.
Félnem soha többé nem kell,
örömteljes zarándoklás.
 
- 48 -
Mit a Lélek súg
 
Ha ráléptél az Igaz Útra,
egyenest, célirányba haladj!
Oly mélységes a bűnök kútja,
csábítani sose hagyd magad!
 
Mit a lélek súg, hallgass arra,
szív húrja rezdül visszhangjára.
Fülbe az igazat sugallja,
hangja tiszta, mint égi hárfa.
 
  - 49 –
A hit ereje
 
Miért a szenvedés, miért a fájdalom?
Miért hull könnypatak a bánat utakon?
Miért kísért gonosz, gaz ármánykodással?
Miértekre lelni, oly nehéz a választ.
 
Hit ereje megvéd veszélyek ösvényén.
Csábító ígéret ál - szemfényvesztésén
felülemel, s óv az Isteni kegyelem.
Soha nem hagyja, hogy az igaz elvesszen.
 
Sátáni ígéret, ravaszság hiába,
pusztában a próbát szilárdan kiállja.
Legyőzhetetlen, mert védőpajzsa a hit,
mint tűzben megedzett nemes érc, drága kincs.
 
Példa Jób, ki bajban sem veszített talajt,
kín – keservben,  bajok között is hű maradt.
Tombolhat vad vihar, szele nem ingatja,
hite mint a forrás vize kristálytiszta.
 
Bebizonyította állhatatosságát,
elvette az Úr az ő nyomorúságát.
Mit elvesztett annak kétszeresét kapta,
kárpótlását Isten dús - gazdagon adta.
 
 - 50 -
Az igazi szőlőtő
 
Uram, Jézus, Te vagy az igazi szőlőtő,
életvízzel tápláló, hűs patak forrása.
Próféták a gyökerek, sötétben őrködők,
éji homálynak áradó világossága.
 
Tanítványaid, s híveid a vesszőszálak,
jó gazdaként nyesd rólunk a vadhajtásokat!
Hadd lehessünk tavaszod kibontakozása,
szüret idejére bőséges termést hozva.
 
- 51-
Oly sok évig
 
Oly sok évig, homályon át
nem látta, szemem a csodát.
Gondtekervényekkel átszőtt,
semmiben gomolygó idő.
 
Mely gúzsba kötött, körbefont,
bénította gondolatom.
Mint ereszkedő sűrű köd,
felhőbe vonta a jövőm.
 
Nem engedett szorítása,
felszállt lelkem sóhajtása.
Fohászom meghallgattatott,
szívem rablánca lehullott.
 
Mint a madár, oly szabadon,
szárnyal ma már gondolatom.
Minden napom egy új csoda,
az ég ajándék mosolya.
 
 - 52-53 -
 Döntsd le a falat
 
Önhittség téglából, ha falat építesz,
saját világot, hol magad vagy  középpont,
és úgy érzed ember,  körülvesznek híven,
rájössz illúzió, hogy csak tévedés volt.
 
Nincs ami szítsa, ha forrását elzárod,
elhamvad, s kialszik az Isteni szikra.
Fény nélkül életed, lelki haldoklásod,
döntsd le a falat, s új lét hajnala virrad!
 
Lelki szemek nyílnak, kitágul a világ,
s látod a létezés igazi centrumát.
Sorsfordulat, önző magad sehol sincs már,
dicsőíted Istent, a teljesség Urát.
 
Ki felkelti napját jókra s gonoszokra,
munkálkodva tartja fenn a mindenséget.
A világegyetem is összeomolna,
ha nem kormányozná Isten erős kézzel.
 
Őrködik mindenkor, szeret irgalmával
várva, hazatérjen mind, ki tévúton jár.
Mi teremtetett, mind várja sóvárgással,
lássa felragyogni az Igazság Napját.
  
- 54 -
Őrizd a fényt!
 
Sötét árnyékvilágban elvész a remény,
szakadék szélén járva riasztó a mély.
Szenvedés, fájdalom labirintusában
bolyong az ember, s kiutat nem találhat.
 
A fény, ha felragyog, bár vakítja szemed,
ne takard el, oszlik a sötét feletted!
Világosság árad már életutadra,
feldereng a reménység hajnalcsillaga.
 
Kövesd ezt a csillagot, hagyd, hogy vezessen,
gonosz erőit megtörte a kereszten.
 Zárd szíved mélyére bizalommal, hittel,
légy világosság fia, a fényt őrizd meg!
 
- 55 -
Sátoros ünnepen
 
Ámulat, csodálkozás fogadja Jézus szavát,
megütközésbe botlik ajkáról az igazság.
Elméletük bűvös kör, nem illik be személye,
nem hajszolt dicsőséget és nem vágyott hírnévre.
 
Hiába igazolja Szentírás tanítását,
ismerve származását, nem hiszik igazságát.
Ember alkotta rendszer lépcsőit nem lépte meg,
Igét hirdetni vajon ács fia merészelhet?
 
Az emberi önzésnek, oly sűrűn szőtt a leple,
elfedi a fényt szeme elől sötét szelleme.
A cél kicsinyes érdekhatárokon megreked,
 vakon nem látja, minden út Jézuson át - vezet.
 
Csakis rajta keresztül érhető el az Isten,
cél teljes magaslatát eléred benne hittel.
Örök életre hív, a való ismeretére,
hogy jusson minden ember majdan az üdvösségre.
 
- 56 -
Őrizd meg!
 
Őrizd meg a lendületet,
azt az első szeretetet!
Ne hamvadjon, égjen lánggal,
ellenszéllel küzdj meg bátran!
 
Ne hátrálj meg soha-soha,
legyen sorsod bár mostoha!
Zord időknek hit próbáját,
türelemmel, szilárdan álld!
 
Eljön az Úr, mint ígérte,
megérkezik idejében.
Kitartással mind, aki vár,
elnyeri majd a jutalmát.
 
- 57 -
Nélküled elveszett
 
Én, Istenem! Ki föld porából alkottál,
elrejtetted bennem létem talentumát.
Kibontakoztatnom hűséggel kihívás,
melyben eldől: sorsom győzelem, vagy bukás.
 
Ó, mily sokszor vonzott ellenkező irány,
mi Tőled s a céltól, oly távol elsodort.
Mélybe taszítva a lélek Hozzád kiált,
nélküled elveszett, sötét éjben bolyong.
 
De Te meghallottad segélykiáltását,
emberi szív gyarló mivoltát ismered.
Oly nagy szeretettel hozzám lehajoltál,
mélyből felemelted tévelygő hívedet.
 
Utamon tovább, ha a Te fényed vezet,
kamatozva bontja szárnyát talentumom.
Ha jő a számadás napja, félnem nem kell,
előtted, Uram, hű szolgaként állhatok.
 
- 58 -
Ne rettenj meg!
 
Ne rettenj meg rémhírek hallatán,
ha meginogni látszik a világ,
hűséged mindenkor legyen szilárd,
bizalommal állva hit talaján!
 
Jönnek szomorú, gyötrelmes napok,
hallasz földrengésről, háborúkról,
jönnek ámító, hamis Krisztusok,
tarts ki, menj tovább igaz utadon!
 
Ha mindenütt hangzik az igaz szó,
mindenki előtt tárul a titok,
nem jön a vég előbb, majd csak akkor.
 
Nem megsemmisülés, kezdet a vég!
Új ég – új föld születik vajúdón,
mi túl van az ember képzeletén.
 
- 59 -
Ha hajnal hasad
 
Ha hasad a hajnal, tűnik a sötétség,
szertefoszló árnyak a semmibe hullnak.
Áttetsző levegő szűri a nap fényét,
homályfellegek az égről elvonulnak.
 
A lélekben is fény, világosság dereng,
ha megérinti az Isteni, igaz hit.
Mennyei harmattal élő remény csepeg,
melyben a kétség és félelem oldódik.
 
Nem retteg többé, hisz félni nincs oka már,
 mert átjárja a Krisztusi szeretet.
Megtöri a bűnnek, s halálnak hatalmát,
védőkarját óvón kitárja felette.
 
 - 60 -
Két külön világ
 
Isten világa oly végtelen,
emberi világunk oly kicsi.
Habár szárnyaló a képzelet,
saját magát túl nem lépheti.
 
Nem élhet burokba bezárva,
körbevéve magas falakkal.
Szüksége van a változásra,
ami a falakon túl mutat.
 
Mert egységes egész a világ,
bölcs hatalom, mely igazgatja.
Legyőzött már minden akadályt,
 a fénylőn ragyogó keresztfa.
 
 - 61 -
Hol az élet utak véget érnek
 
Temetők néma csendjében ma este,
mintha a csillagos ég tükröződne.
Mécsesek és gyertyák villódzó fénye
vetül színpompás, virágos kertjére.
 
Itt, hol az életutak véget érnek,
csak porladó test rejlik a mélyben.
Testben a lélek nem lakik odalent,
más dimenzióban már otthonra lelt.
 
Tétován, idéz fel most a képzelet,
halovány  gyertyafényben emlékeket.
Fájdalom elpihent már békességben,
majdani találkozás reményében.
 
Az idő malma őrli perceinket,
s akik most idézzük emlékeinket,
felettünk is elsuhannak az évek,
mi is elmegyünk, ha szólít a végzet.
 
Hová - merre, hit reménye felelet.
Átvilágít síri, sötét éjjelen
a hajnalcsillag ragyogón, fényesen.
Fénye feldereng szívben és lélekben.
 
- 62 -
Jézus ha hív
 
Jézus ha hív, ha hallod szavát,
ne habozz, tárd ki szíved kapuját!
Ő az Élet, Út és Igazság,
a mennyei, ragyogó fénysugár.
 
Ő a középpontja mindennek,
Ő az, Ki védelmez gondban, bajban.
  Őbenne teljes az életed,
őriző szeme mindig terajtad
  
- 63 -
 Zarándokként élem
 
Zarándokként élem földi életem,
néha árnyék, máskor a fény vetül rám.
Ha gondok fellege vonul felettem,
kiutat keresek hol megoldás vár.
 
Utak kavalkádja nyílik előttem,
merre induljak nem könnyű dönteni.
Bármerre nézek az ég nem felhőtlen,
vonz  ahol fényt látok földerengeni.
 
Áradó sugara lelkem érinti,
bár az út nem sima, göröngyös talán,
bennem vágyat ébreszt mégis, felhevít,
reményszikrát vetve fellobban a láng.
 
Őrzöm szívemben az Isteni lángot,
nem engedem soha elhalványulni.
Vezet utamon a tiszta forráshoz,
partján zarándoknak jó megpihenni.
 
 - 64 -
Miért e világ?
 
Miért e világ és miért az élet,
hogyan alakult, hány milliárd éve?
Kérdi sok tudós, filozófus elme,
igaz válasz az eredetben rejtve.
Ha kérdésre választ más úton keres,
irányt tévesztve tévelyeg az ember.
Ami lett, nem műve a véletlennek,
oka és célja van a teremtettnek.
Minden igen jó, Isten igent mondott,
embert saját képmására alkotott.
Hogy cselekvésben hozzá hasonlítson,
más teremtmények felett uralkodjon.
Lelkületében hozzá emelkedjen,
életének célja, értelme legyen.
Helyes út Krisztusban nyílt meg előtte,
fény ragyogja be, kereszt vetülete.
   
- 65 -
A Magvető
 
A Magvető hinti a jó magot,
de jön az álnok, gonosz ellenség,
éj leple alatt szórja a konkolyt.
Jó mag közt szárba szökken gyom - vetés.
 
Aratásig együtt növekednek,
aratáskor szétválasztatnak.
Konkoly kévéi tűzre vettetnek,
csűrbe gyűjtetik a jó búzamag.
 
Amiként lesz végén a világnak,
égi angyalok lesznek aratók,
gonosz vettetik akkor tűztavába,
s az igazak napja felragyog.
 
 - 66 -
Ki voltál számkivetett
 
Ki voltál számkivetett,
néped között idegen,
helyedet nem lelhetted,
Te vagy nekem mindenem.
 
Nevedről neveztetem,
Uram, ne hagyj el engem!
Nélküled nem létezem,
tátongó űr a lelkem.
 
Ha Tőled elszakadok,
nélküled semmi vagyok.
Bűneimet én megvallom,
hozzád száll imádatom.
 
Kérlek Téged, Uramat,
irányítsd az utamat,
 Tebenned van bizalmam,
békességem, nyugalmam.

 - 67 - 
Hűséges szolgád legyek
 
Bálványoktól körülvéve,
miként aki gúzsba kötve,
a lét vakon és süketen,
reményvesztett, nincs öröme.
 
Add, Uram, hogy lásson szemem,
és nyíljon meg, halljon fülem!
Újítsd meg az én szívemet,
értsem meg mit Igéd üzen!
 
Bennem jó mag ne útfélre,
s ne a kövek közé essen,
ne nyomja el gaz tüskéje,
a jó földbe gyökerezzen!
 
Eléd teszem életemet,
kérlek emeld fel a mélyből!
Vezéreljen a Te kezed,
szolgáljalak szívhűségből!

- 68 - 
Bízz az Úrban mindenkor
 
Bízz az Úrban mindenkor, Benne bízz!
Ő az, ki téged bajban megsegít.
Övé nagyság, hatalom, dicsőség,
mindeneket fenntartó Fensőség.
 
Őt magasztaljad mindenek felett!
Uralkodik földön és Mennyekben.
Jövevény vagy, mindent Tőle kaptál,
érte hálát szívből Neki adjál.
 
Ki bízva felé fordítja arcát,
gazdagon termést hoz, megáldatván.
Mint fa, mit folyó mellé ültettek,
s bő vízzel táplált annak gyökere.
 
Nem retteg hőségtől, tűző naptól,
dús, életerőt  kap jó talajból.
Szárazságban is zöldell levele,
megtermi gyümölcsét bőségesen.
 
 - 69 – 70 -
Mért engedi?
 
Mért engedi Isten,
kérdi sok-sok ember,
hogy a világ ilyen
válságba süllyedjen?
 
Szemrehányó szavak
eget ostromolnak,
Téged hibáztatnak,
de szívük távol van.
 
Isteneik mások,
Tőled elfordultak,
jósok, varázslások
élik fénykorukat.
 
Ó, Uram, türelmed
oly nagy, oly végtelen,
és mint az óceán,
mély a szereteted.
 
A tévelygők felé
áraszd kegyelmedet,
bűnök  árja elé
állítsd keresztedet!
 
 - 71 – 72 -
A tékozló fiú
 
Atyám - add ki nékem az én örökségem!
Szól a fiú, s gyúl a szívében hiú vágy.
Szűk az otthon, vonzzák a távoli fények,
indul remény telve, rá a széles út vár.
 
Szép a világ, víg az élet, sok jó barát
veszi körül, mámor ittas kéjben élve.
Ám amikor elfogy pénze, nincs az a társ
aki pártját fogná, zuhan mély örvénybe.
 
Disznópásztor sorsra jutva, gyötrő éhség
moslékos vályúhoz űzné, enni végre.
Áll összetörten éh - halál mezsgyéjén,
hova veszett régi énje, büszkesége?
 
Emlékezetébe otthonát idézve,
magába száll fájó, bús keserű lelke.
Indul az elhagyott, keskeny útra térve,
bűnbánatos szívvel, vétkét beismerve.
 
Tárul az atyai szív, karját is tárja,
   várja már kapuban a tékozló fiát.
Fut elé, öleli, árad boldogsága,
  gyűrűt húz ujjára, s ölt királyi ruhát.
 
 Testvérszív nem bocsát, félti a vagyonát.
kívül áll az ajtón, fellobban haragja.
Atyai szívben a szeretet oldozás,
mindkét fia sorsát bölcsen igazgatja.
 
Ránk is szeretettel vár mennyei Atyánk,
mindahány tévúton bolyongó gyermekét.
   Megnyitja előttünk a Mennyek ajtaját
s öleli keblére, mindazt, aki megtér.
 
 - 73 –
Vizsgáld meg!
 
Egy az út és egy az Igazság,
ne hidd hamis próféták szavát!
Báránybőrbe bújt farkasok ők,
hazug, tévtanokat hirdetők.
 
Vizsgáld meg az Ige tükrében,
szilárdan megáll-e fényében?
Világi palettán mi árad
vigyázz ne sodorjon az árral!
 
Annak higgy, ki Krisztust megvallja,
szívből szólja ő az igazat,
hogy testben eljött: Isten fia!
lelkében béke, harmónia.
 
 - 74 -
Ő vigyázza lépted, életed
 
Jézus útját járod,
ha az útkereszteződésnél
szembejönni látod,
 s árasztja rád mennyei fényét.
 
Bár elvakít a fény,
pikkely lehull lelki szemedről,
tűnik a sötétség,
 oszlanak feletted a felhők.
 
Érted küldetésed,
utadon új célok vezetnek,
többé már nem térsz el,
kanyarok kiegyenesednek.
 
 Égi hang vezérel,
követed Őt  szívvel, lélekkel.
 Nem kell többé félned,
Ő vigyázza lépted, életed.
 
 - 75 -
Szeresd az Urat!
 
Istenedet szeresd hittel
Tőle a lét, Tőle minden!
A föld, a víz, a levegő,
Tőle van az élet s erő.
 
Hogy vagy, Neki köszönheted,
nézd a csodás természetet!
Számodra a teremtésben
megadja azt, mi szükséges.
 
Bizalommal fordulj felé,
hálát adva térdelj elé!
Ő az, Aki irgalommal
tekint le rád jóban, rosszban.
 
  - 76 -
Élő víznek kútforrása
 
Porlepte az út, szél sodor,
hűs patakhoz vágyakozom.
Tiszta vízre, mely szomjat olt,
ruhám tisztul, lehull a por.
 
Élő víznek kútforrása
megszólít, hív folyamárja.
Ige szava édes cseppje,
szomját oltja a lelkemnek.
 
Betölt fénnyel, szeretettel,
 hit útján a remény vezet,
amíg célba érek végre,
 a túlparton, pihenésre.
 
 - 77 –
Értelmemet nyisd meg Uram
 
Értelmemet nyisd meg Uram,
láthatatlant hinni tudjam!
Életutam hitben járjam,
kegyelmednek oltalmában!
 
Szemtől- szembe nem láthatom,
dicsőséges Istenarcod,
de irgalmad reám ragyog,
cselekvésed megláthatom.
 
Lábad nyomát csodálhatom,
Sziklaszálad a támaszom.
Benned nyugszik meg a lelkem,
védelmezel, vezetsz engem.
 
Ha felettem felhők gyűlnek,
lelkemre árnyak vetülnek,
tudom, Uram, rám tekintesz,
nem hagyod elveszni híved.
 
78- 79
Nem illúzió
 
Úgy ragyogjon hit fénye a szívedben,
mint aranyló napsugár a kék égen!
Homályba ne vonják kétség fellegek,
utadon végig reménység kísérjen!
 
Nem illúzió, s nem hamis ígéret
az Úr szava, ne rendüljön bizalmad!
Ő a Feltámadás és Ő az Élet,
ha Rá nézel, rád ragyog Isten arca.
 
Elment, követőinek készít helyet,
hogy majdan, túl e földi vándorláson,
lehessenek Vele, fenn a mennyekben.
Szálljon fel Hozzá hála imádságod!
 
Ima a lélek lélegzetvétele,
a szívben lobogó tűz oxigénje.
Hogy ízzon a parázs, hogy ne legyen pernye,
égjen olthatatlan lánggal reménye!
 
Visszatér Ő, mint elment, a felhőkben,
s akkor beteljesül  Megváltó Műve.
 
- 80 -
Ha találkozol a Feltámadottal
 
Ha találkozol a Feltámadottal,
leomlik benned az elválasztó fal.
Látszatra vagy már csak régi önmagad,
sziklára építed lelki házadat.
 
Sorsod többé nem reménytelen kudarc,
hallod a hangot, erőt, reményt sugall.
S látod a fényt, melegét ontja feléd,
sugározza szeretet üzenetét.
 
Gondfelleg eloszlik, veled van Urad,
minden problémából kiutat mutat.
Sötét hatalma fölötted nem győzhet,
tágabb dimenziók nyílnak előtted.
 
Nyílik az út, melyen már új cél vezet,
kicsinyes földi vágy röghöz nem köthet.
Jézus jelenléte a nagybetűs ÉLET,
mit az ember, már e földön megélhet
 
 - 81-
Égi forrás
 
Égi forrás, kegyelem folyama
az Isteni fény, ha szívedbe ér,
lángra lobban benne fénysugara,
öröklét magja, újjászületés.
 
Élő reménység, kibontakozás,
lélekben felvillanó, égi fény.
Értelemmel tölti napok sorát
érjen bár fájdalom vagy szenvedés.
 
 Körötted zúghat bármily vad vihar,
meg nem inog már hited árboca.
 Összecsaphat bár száz hullám, kitart,
 szilárdan áll, nem töri meg próba.
 
 - 82 -
Sion hegyén
 
Ki hiszi a láthatatlant,
meglátja hit igazságát,
amint János megláthatta,
látomásában a Bárányt:
 
Sion hegyén áll a Bárány,
Vele száznegyvennégyezer,
kit megváltott vére árán,
s a homlokán jel: a  neve.
 
Mennyek hangja szólal zúgva,
mint vizek árja, s mennydörög.
Csendül lágyan hárfa húrja,
magasztos, mennyei öröm.
 
Új ének zeng, mit nem tudhat
más, csak kik áron vétettek.
Hű szívük is együtt dobban,
a Báránnyal és Istennel.
 
 - 83 -
Világ hullámzó tengerén
 
Világ hullámzó tengerén,
fenyeget számtalan veszély.
Zúgó habjai közt a mély,
oly ijesztőn villan feléd.
 
Ha magával sodor az ár,
 s reménytelen a látszat már,
lásd meg a mentőcsónakot,
mely feléd mentőövet dob!
 
Fogd a feléd nyújtott kezet,
mely minden veszélyből megment!
Nézz a fénylő keresztre fel,
dicsőség fénye felemel!
 
 - 84 -
 Mélység és magasság
 
Mélység és magasság egyesül a Golgotán,
fájdalom, szenvedés, bűntől megváltó halál.
 
Drámába rejtetett, mérhetetlen szeretet,
Isteni titok, melyet fel nem foghat ember.
 
Örömhír fényét sugározza a keresztfa,
tünékeny idő távlatain áthatolva.
 
A teremtett világot ma is beragyogja,
Isten az embert magára nem hagyja soha.
 
Megbocsátó irgalmával hozzánk lehajolt,
  Jézus égi magasságba utat mutatott.
 
Élt Isten – emberként, meghalt, de feltámadott,
mennyei hazába előttünk ajtót nyitott.
 
- 85 -
Érthetetlen
 
Uram, Jézus, Rád tekintek,
hálás szívvel dicsőítlek.
Érthetetlen nagy szeretet,
mi értünk halni késztetett.
 
 .Szilárdan áll a kereszted,
örök jelként fenn a hegyen.
Nem évül el az időben,
mentség jelenben, jövőben.
 
Magyarázat, ha megértem,
szeret Isten  ily mélységgel.
Nem hagy Ő el soha engem
hogyha  hűtlen én nem leszek.,
 
 - 86 -
Benne békét lel az emberi szív.
 
Oly gyarló, oly esendő az ember,
megkötözik összekuszált szálak.
Ki menti meg, kiben reménykedhet,
lélek sebe gyógyírt honnan várhat?
 
Illúzió a bizalom másban,
 ki ugyanúgy esendő, ha baj van.
 Menekvés csak Benne, Ki megválthat,
 egyedül tökéletes, ártatlan.
 
Emberként bűn nem sebezte lelkét,
nyitottan és alázattal élte,
Isten előtt szent, tiszta életét.
 Szeretetének vér a pecsétje.
 
Ő a híd, Ki Istenhez utat nyit.
 Benne lel békét az emberi szív.
 
 - 87 -
Miben reménykedsz?
 
Bűnöd, ha nem hiszed, szeret Isten téged.
 Röpke földi léted, mint a pára elszáll,
s e  porhüvelyét levetkőzi a lélek.
Ha Istent nem féled, ott túl, mi vár reád?
 
Ha nem hiszel végtelen szeretetében,
a boldogságot tévutakon keresed.
Harcolsz és gürcölsz, hogy vágyaid elérjed,
s mire felocsúdsz, elérkezik végzeted.
 
Térj meg idejében, kegyelem fényében,
hidd el, hogy szeret, Ki meghalt a kereszten!
Meghalt de feltámadt, hogy örökké élhess,
hogy lelked a Mennyben örök otthont leljen!
  
 - 88 – 89 -
A könyvtekercs titka
 
Mit rejthet vajon a könyvtekercs,
mit kinyitni senki sem képes?
A látomás oly félelmetes,
 könnycsepp csillog János szemében.
 
Ha rejtve marad benn a titok,
ki menti akkor a világot?
Van megoldás, mégis van remény,
tapasztalt Vén, Ki vigaszt látott.
 
Mert győzött Júda Oroszlánja,
a Bárány, Ki a trón mellett áll.
Méltó Ő, a Dávid utódja,
Akit megfeszített a világ.
 
Legyőzetett, hitte bár balgán
az ellen, s ült örömünnepet.
Isten áthúzta számítását,
elhalt magból élet született.
 
Gyenge Bárányból lett Oroszlán,
elhozza Ő a szabadulást!
Általa győz a világosság,
zengjen hárfa, áldó imádság!  

- 90 - 
 A Golgotára tekints fel!
 
A Golgotára tekints fel hittel,
lásd, Ki ott a fán függ vérző szívvel!
Kínok közt szenvedett érted s értem,
megvált végtelen szeretetével.
 
Kihullt drága vére tisztára mos,
ha szívedet előtte kitárod.
Ha leborulsz a szent kereszt alatt,
bűnbánó lélekkel, alázattal.
 
Ha felveszed saját keresztedet,
s új útra indulsz Krisztust követve,
vezet hűséggel, fogja a kezed,
vinni segít, ha nehéz a kereszt.
 
Beragyogja fénye életedet
Isteni örömmel, szeretettel.
 Nem rettent az alagút sötétje,
tiéd az öröklét teljessége.
 
 - 91 -
Szállnak az évek

Néha elragad, fájó gondolat,
az idő szalad.
Szállnak az évek, visszatekintek
lopva a múltba.
Bús szemeimbe emlékek árnya,
könnyeim csalja.
Hagyom, suhanjon a képzeletem
múlt tegnapokba.
Idő fonalán csillogó gyémánt,
mi szép volt hajdan.
Fogas kerekét visszaforgatnám,
oly nagy-boldogan
Múló pillanat, bús felismerés,
az idő szalad.
Rettegett jövő, oly bizonytalan,
mit hoz a holnap?
Égi magasból szól egy hang: ne félj,
megváltottalak!
 
 - 92 -
Szavad ha hallom
 
Szavad ha hallom, lelkemben visszhangja szól,
Miként Mária, a jobbik részt választom.
Drága a pillanat, ha hallom hangodat,
Uram, számomra nincsen semmi fontosabb.
 
Iránytűm az nekem, igaz utat mutat,
vigyázza lépteim, s helyes irányt sugall.
Az életben sok minden tűnik fontosnak,
jó cselekedetek is nagyon fontosak.
 
De  nálad nélkül célt téveszt az akarat,
gondterhek örvénye magába szippantja.
 
 - 93 -
  Nem elég
 
Az életed nyitott könyv legyen,
benne bizonyságtévő sorok,
melyek tanúsítják fényesen,
hogy Jézus a te Jó Pásztorod!
 
Nem elég, ha csak vasárnapon
a templompadban imádkozol,
s Isten igéjét meghallgatod,
az Úrral járj minden napodon!
 
Legyen élő a kapcsolatod,
járja át hited, gondolatod!
Minden felvirradó hajnalon,
szóljon  Istenhez imádatod!
 
Töltse be az Ő jelenléte,
áldása minden pillanatod!
Szeretetének fényessége
rajtad keresztül világítson!
 
Légy a világban aprócska pont,
mely világosságot sugároz!
Mint éjsötétben a csillagok,
s ezüst sugaraival a hold!
 
- 94 -
Össze nem omlik
 
Pokol erői, ha összefognak is
meg nem remeg soha, össze nem omlik,
sziklaként megáll, kiben munkálkodik
az Isteni szeretet, az élő hit.
 
 - 95 - 
Szavad, ha zeng
 
Szavad, ha zeng, ég - föld megremeg,
megretten az ember Istenem,
hát próféták által küldted el,
általuk hangzott üzeneted.
 
Igéd közöttünk öltve testet,  
hirdette szent akaratodat,
és feloldozta szeretettel,
a gúzsba kötő rabláncokat.
 
Lélek bilincsei lehullnak,
 s éltet a szellem szabadsága
ma is, hűen járva Krisztussal,
s ha hallgatunk az Ő szavára.
 
Mert ígéretei igazak,
 ha hamis prófétai szavak,
a hitünkben meg nem ingatnak,
a hűség teljességet arat.

- 96 -
   Árnyék és fény
 
Árnyék és fény, félelem és remény,
 nap ragyog, avagy örvény kavarog,
váltakozó az élet színterén,
míg világ a világ, s a föld forog.
 
Vannak szegények, vannak gazdagok,
nagyhatalmak és kicsi országok.
Oly ingatag, bizonytalan a sors,
a holnap, a jövő oly homályos.
 
Nem létezik több, csak egy biztos pont,
nem rendítik  soha változások.
Tegnap és ma is, oly jó pásztorod
az Úr : Vele öröm lesz holnapod.

- 97 -
Dicsőítjük Szent Nevedet!
 
Mi Istenünk, erős várunk!
Dicsőítjük Szent Nevedet.
Meghatottan eléd állunk,
szívünknek e kedves helyen.
 
Megköszönve, hogy templomunk,
ragyoghat új, tiszta fényben.
Megadtad, hogy jelen korunk
őrizheti méltóképpen.
 
Régmúlt idők zord vihara,
oly gyakorta megtépázta,
Tűzvész, tornya bár lebontva,
mégis áll, ma is szilárdan.
 
Megtartottad Szent Hajlékod,
ma is csendül, hív harangja,
ünnepnapon,  vasárnapon
hangzik drága Igéd hangja.
 
Előtted most leborulunk,
tartsd meg Uram, hívő néped
hálát adva imádkozunk
igaz hittel kérünk Téged!
	* * *	

Forrás: 

http://kortars.weboldala.net/schvalm_rozsa/index.html

A hátsó borító:

Angyalarcon

Ha bűnök útján jár kacagva az ember,
búsak az angyalok fenn a mennyekben.
Próbák idején is bánat ül arcukon,
de örömfény dereng fel a bűnbánaton.
Mikor könny hullatva megtisztul a lélek, 
öröm ünnepe az, odafenn az égben.

* * *